Väärien valintojen sarja fiktion kliseenä
#7092. Keskiviikko, 25. maaliskuuta 2009 klo 10.48.55, kirjoittanut Jani. 2
Olen lueskellut viime aikoina toimintahömppäviihdettä, nyt parhaillaan Michael Crichtonin Dinosauruspuistoa. Sen alussa on rasittavan vahvasti esillä Murphyn laki, niin kuin monesti näissä kirjoissa jostain syystä tuntuu olevan — siis että asia toisensa jälkeen menee pieleen. Jossain määrinhän se olisi toki realististakin, mutta tällaiset perättäiset epäonnisten sattumusten sarjat menevät fiktiivisyydessä juuri väärään suuntaan minun makuni huomioiden. #
Tarkemmin sanoen kyse ei ole niinkään vaikutusmahdollisuuksien ulkopuolella olevista sattumista kuin henkilöiden tekemistä vääristä valinnoista. Siis vaikka että poliisi jättää jonkun asian tutkimatta, koska ei usko siitä kertovia, tai että lääkäri sulkee pois jonkun epätodennäköisenä pitämänsä diagnoosivaihtoehdon (tietysti sen, joka olisi ollut oikea, tai ainakin johtanut oikeille jäljille) vain koska se on epätodennäköinen, tai että esimies vaatii jonkin asian kuoliaaksivaikenemista välttääkseen johtamansa organisaation nimen lokaantumisen. #
Jos siis tarinan koukkuna on ihmisiä kohtaava epäonni, minä haluaisin pikemminkin lukea sellaisesta, joka koituu heidän osakseen siitäkin huolimatta, että kaikki yrittävät parhaansa eivätkä tee juurikaan virheitä: poliisi tutkii sen ilmoitetun rikoksen sen uskomattomuudesta huolimatta, lääkäri selvittää sen epätodennäköisenkin diagnoosivaihtoehdon mahdollisuuden, esimies puuttuu organisaationsa mainetta uhkaavaan ongelmaan sen kieltämisen sijasta. Sellainen valintojen sarja on todellisuudessa luultavasti yhtä harvinainen kuin jatkuvien väärien päätösten sarja, mutta jälkimmäinen on juonenkehittelyratkaisuna vanhempi kuin dinosaurusten jäänteet. #
Realistinen lähestymistapa, eli sellainen, jossa toisistaan riippumattomat päätökset olisivat sattumanvaraisessa järjestyksessä hyviä ja huonoja, saattaisi olla kaikkein paras, mutta sellaiseen en muista fiktiossa vielä törmänneeni. Vaaka on aina tasapainotettu niin, että alussa on jumalaton kasa epäonnistumisia, ja lakipisteen jälkeen tuleva loppupuoli on täynnä onnistumisia. Korkeintaan pahiksen hengenpelastamisyritys epäonnistuu. #
Allekirjoitan täysin! Haluaisin itsekin nähdä/lukea sellaista tarinaa että ne väärät päätökset eivät kasaudu alkuun vain jotta sankari voisi saada kliimaksinsa. Tehdään sitten mielummin niin että ne epäonniset väärienpäätöksien sarjat on tehty jo ennen katsojan/lukijan mukaantuloa, jolloin premissi on valmis eikä sitä tarvitse luoda. Sitten voidaan sopivan realistisen satunnaisesti päätyä kohti “onnellista loppua” sekä väärien että oikeiden päätöksien avulla. Jee.
Aivan, tämä tällainenhan ei poissulje onnellista loppua, mikäli sellaista kuitenkin vielä halutaan. Siihen pääseminen tietysti vaatii tarinan luojalta tällöin vähän enemmän, kun ei voikaan kangistua vanhaan kaavaan, mutta ainakin meidän kannaltamme juuri niin olisikin parempi.